‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎- Tată. ‎- Da, îi spun acum.
‎Desigur, acum, când el... Nu știu.
‎Bun. Tată, acum vine.
‎Uite-l că vine!
‎- Profesore, doriți o cafea? ‎- Da?
‎Păi... Da, aș dori una. Mulțumesc.
‎Bună dimineața!
‎Poftim cafeaua!
‎- Vreți niște fursecuri? ‎- Da... Mulțumesc.
‎Aveți ceva de spus?
‎Să vedem.
‎- Avem ceva. ‎- Da.
‎E o chestiune măruntă.
‎- Aveți frați? ‎- Moscova, te rog!
‎Fără întrebări personale. ‎E printre primele reguli.
‎Am un prieten ‎care practic mi-e ca un frate.
‎Mi-a fost alături în mină, ‎la jafuri și la închisoare.
‎Și asta e problema.
‎Eu am fost eliberat, ‎dar el mai are cinci ani.
‎Cinci ani, Profesore.
‎Da. Ei bine, îmi pare rău, dar nu văd ‎ce aș putea să fac pentru...
‎prietenul, fratele tău, ce-o fi.
‎Nu. E pentru fiul lui.
‎- Fiul lui? ‎- Da. Juanito. E finul meu.
‎Iar mie mi-e ca un frate.
‎Am promis să am grijă de el ‎când ies din închisoare.
‎Nu l-am mai văzut de mult timp ‎și am auzit că nu o duce prea bine.
‎E șomer, e aproape sărac lipit.
‎Mă gândeam că pot să-l aduc ‎pe drumul cel bun și să-l aduc aici.
‎Un jaf e drumul cel bun?
‎Ei bine, ăsta e un jaf respectabil.
‎Uitați-vă la el! Nu l-am mai văzut ‎așa de concentrat în viața mea.
‎Și, dacă merge bine, ‎va fi destul pentru toată lumea, nu?
‎- Îmi pare rău... ‎- Profesore.
‎Tipul ăsta e grozav. ‎Îl știu de când eram copii.
‎E expert la toate:
‎mașini, spargeri…
‎De ce vă spunem Denver și Moscova?
‎Iar lui, Helsinki? E vorba de siguranță.
‎Nimeni nu poate cunoaște ‎numele celorlalți. Nu putem...
‎- Da. ‎- Moscova, să vedem.
‎Am făcut o excepție pentru fiul tău. ‎Acum, finul tău?
‎Nu e o afacere de familie. ‎Nu putem accepta orice văr, vecin...
‎Ce spui, ratatule?
‎- Poftim? ‎- Vorbești cu Profesorul!
‎Nu. E vorba de un puști sărac lipit, tată.
‎Îi zicem că avem încredere în el,
‎iar el vine cu porcăria aia cu orașele!
‎Știi ce poți face ‎cu numele de „Denver”, Profesore?
‎Poți să ți-l bagi în cur. ‎Numele meu e Dani, tată.
‎Eu sunt Dani, mereu am fost. Încă ceva:
‎planul dumitale infailibil ‎cu Monetăria Regală
‎e, de fapt, un rahat.
‎Tipăriți bancnotele la tipograf. ‎Va fi mai ieftin.
‎Vă mulțumesc pentru cafea.
‎Ar fi bine să fie ultima dată ‎când îi vorbești așa, ai înțeles?
‎Mi-e rușine de tine. ‎Nu vezi că e intelectual?
‎Păi, fiecare cu ale lui.
‎Ai încredere în el ‎și, mai ales, respectă-l!
‎- Nu îl respect? ‎- Nu.
‎Nu, poate copilul are dreptate.
‎Dacă le-am tipări acasă, ‎ne-am scuti de multă bătaie de cap.
‎Și de costul armelor…
‎al muniției…
‎Denver, adu imprimanta. ‎Descărcăm bancnotele de pe internet.
‎O idee genială.
‎Nu, chiar mai bine…
‎Eu desenez bancnotele, iar tu le colorezi.
‎Am putea să facem două pe zi.
‎Uite ce talentat sunt la desen!
‎Are titlul: „Pasiune pentru Juanito”.
‎O să continuați cu gluma?
‎Poate voi începe să dau niște pumni, ‎și veți avea de tipărit dinți noi.
‎Duceți-vă naibii!
‎Denver, nu te supăra, e o glumă.
‎M-am trezit închisă ‎în închisoarea noastră.
‎În lanțuri, amețită, ‎și având un nebun în fața mea.
‎Spațiul fusese redus, ‎dar avea să se reducă și timpul.
‎În doar 15 minute ‎de când am deschis ochii,
‎Gandía ne-ar fi împușcat mai pe toți.
‎Ce faci?
‎Nu te lovesc fiindcă ești legată.
‎Dă-mi drumul!
‎Apoi vedem noi care pe care.
‎De ce nu m-ai omorât?
‎- Nu sunt ucigaș. ‎- Nu ești ucigaș, spui?
‎Ai vrut să-i omori pe Nairobi ‎și pe Helsinki. Nu ești ucigaș?
‎De ce nu m-ai omorât?
‎Tu ești cobaiul meu.
‎Și tu?
‎Tu ce naiba ești?
‎Eu sunt îmblânzitorul.
‎Și ai noroc.
‎O să te îmblânzesc.
‎Data viitoare când mă lovești, o să te bat
‎de nici prietenul tău nu te va recunoaște.
‎Nu mișca!
‎Ascultă! Dă-mi voie să-ți explic.
‎E foarte ușor.
‎Nenorocitule!
‎Uite!
‎Prima carte pe care o joc ești tu.
‎Ai dispărut.
‎Nu au de ales decât să te caute.
‎Și o fac ca niște maniaci.
‎Separați și înspăimântați.
‎Deja câștig.
‎Următoarea carte:
‎despart echipa.
‎Nu te-ai întrebat cum am scăpat?
‎Sunt Gandía,
‎șeful securității la Banca Spaniei.
‎Sunt ascuns,
‎în siguranță, ‎și gata să îndeplinesc orice acțiune
‎necesară pentru a redobândi ‎controlul și siguranța...
‎Vrea să ne omoare pe rând!
‎Rămâneți împreună! Vă urmărește!
‎După cum ați auzit, ‎am parte de o companie minunată.
‎Trebuie să începi să te porți mai frumos,
‎altfel, vei fi imobilizată,
‎legată, cu căluș în gură ‎și legată la ochi.
‎Așa nu vom reuși ‎să ajungem să ne cunoaștem.
‎Bine?
‎Vreau doar să-i mulțumesc lui Palermo.
‎Sfatul lui de a scăpa din cătușe ‎dislocându-mi degetul mare
‎mi-a adus libertatea.
‎Mulțumită lui, ‎sper să vă pot ajuta pe toți.
‎Și iadul se dezlănțuie…
‎E adevărat?
‎Tu alegi dacă preferi să crezi ‎un psihopat, și nu pe cineva din grup.
‎Liniște! Poți vorbi ‎la proces, nenorocitule.
‎- Vreau la toaletă. ‎- Nu e momentul.
‎Vă spun...
‎că nu mă simt bine la stomac.
‎Trebuie să merg urgent la baie.
‎Ce e?
‎Muzeul e mare.
‎Și 60 sau 70 de ostatici ‎sunt greu de gestionat.
‎Până și o scânteie ‎poate porni o rebeliune.
‎Nu.
‎Ar fi sinucidere. În cazurile astea, ‎instinctul de supraviețuire domină.
‎Sau nu.
‎Frica.
‎Ar putea face orice din frică.
‎Cum ar fi să ne atace pe vreunul, ‎deși suntem înarmați cu M16-uri.
‎- La ce te-ai gândit? ‎- La un spion.
‎N-ar lua legătura cu noi ‎decât dacă s-ar organiza o rebeliune.
‎Dacă nu sunt probleme, ‎va pleca ca orice alt ostatic.
‎E o treabă pe care o poate face ‎până și o maimuță de la circ.
‎Ar putea s-o facă Juanito.
‎Uite că vine!
‎El e?
‎- Nu. ‎- Nu.
‎- Ăla a fost autobuzul lui. ‎- Știu.
‎Nu începem bine. Să mergem!
‎Nu, Profesore. Poate doar s-a rătăcit.
‎Sau a confundat stația.
‎Da, a greșit stația.
‎- Și o fi acolo... ‎- S-a încurcat?
‎Nașule!
‎Doamne!
‎Eu sunt.
‎Juanito?
‎Julia.
‎A trecut mult timp, nu-i așa?
‎Arăți uimitor, draga mea.
‎Ei bine...
‎mereu ai fost chipeș. Frumușică.
‎Ochii ăia…
‎gura aia, zâmbetul ăla…
‎Ești frumoasă, Julia. Frumoasă.
‎Ce e, Daniel?
‎Ți se pare ciudat?
‎Deloc. Eu... ‎cred că e absolut minunat.
‎Fiecare e liber să facă ce vrea.
‎Atunci?
‎Te privesc în ochi ‎și ești tot Juanito, dar…
‎ești așa de sexy!
‎Hai, îmbrățișează-mă!
‎Tatăl tău știe?
‎L-am văzut acum un an ‎și n-a menționat nimic.
‎Tata mă sprijină sută la sută.
‎A vrut mereu o fiică. ‎A fost foarte drăguț.
‎Și el cine e?
‎Cel cu slujba, nu?
‎Întocmai.
‎În ce constă slujba asta?
‎Gandía spune adevărul. Palermo l-a ajutat.
‎- De unde știi? ‎- L-am văzut arătând spre degetul mare.
‎Vorbeau. Palermo se tot ducea la el.
‎De ce n-ai spus?
‎N-am auzit. Nu știam că-i va spune ‎să-și rupă degetul.
‎Apropie-te. Nu ești legată.
‎Nu. Sunt aici să urmăresc ostaticii, ‎nu pe voi.
‎Auzi multe rahaturi aici.
‎Știu.
‎Cum e Nairobi?
‎Își revine în măsura în care poate.
‎Cu Tokyo răpită, suntem cu doi în minus.
‎Începem să ne cam ducem de râpă, nu?
‎Julia.
‎Ce vrei?
‎Dă-mi o armă ‎și lasă-mă să mă alătur celorlalți.
‎Îmi amorțește fundul de la stat jos.
‎Trebuie să pari ostatică, dacă va fi rău.
‎- Mai rău de atât? ‎- Întoarce-te la locul tău!
‎Până și Matías e acolo ‎cu o mitralieră pe care nu știe s-o țină.
‎Nu. Ordinele nu se discută.
‎- Trebuie să te întorci la locul tău. ‎- Tu dai ordinele. Tu ești la conducere.
‎- Eu? Nu sunt eu responsabil. ‎- Ba da.
‎Nairobi, împușcată, Tokyo, răpită,
‎iar Palermo... Cum s-avem încredere în el? ‎Gândește, Dani! Tu urmezi.
‎- Nimeni altcineva. ‎- Mă stresezi.
‎Începe să dai ordine.
‎Dă-mi o armă, o vestă antiglonț, orice.
‎Și…
‎spune-mi Manila, ‎fiindcă sunt Manila, Dani.
‎Încă nu ești Manila, ești încă ostatică.
‎Și nu-mi spune Dani. ‎Numele meu e Denver. Să mergem!
‎Și încă ceva:
‎nu te uita la mine așa insistent! ‎Lumea ar putea observa.
‎Insistent?
‎Îți dădeam semnale, idiotule. ‎I-auzi: „Insistent”.
‎Parcă e o afurisită de saună.
‎- Pornește aerul condiționat. ‎- Dacă îl pornesc, ne vor găsi.
‎Ar fi mare păcat.
‎Desigur. Avem foarte multe de discutat.
‎Fără aer condiționat, e puțin oxigen.
‎Ar trebui să-ți raționezi respirația.
‎Nu-ți face griji pentru mine.
‎În bancă, au pătruns ‎în seiful cu rezerva națională.
‎Crezi că va fi altfel ‎cu buncărul tău de nimic?
‎Ești mort.
‎Transpiri. Să-ți deschid salopeta?
‎Nu putem avea o igienă precară...
‎Dacă mă atingi, îți smulg brațul, jegule!
‎Ce s-a întâmplat cu băiatul ăla?
‎Cel cu părul creț. Nu te-a mai excitat?
‎Ba la nebunie.
‎Nu cred. ‎Pentru tine, copiii și informaticienii…
‎Am aranjat tot jaful pentru el.
‎Tu ai primit vreodată ceva în dar?
‎O bormașină de Ziua Tatălui?
‎Tu preferi un bărbat adevărat.
‎- Ca tine. ‎- Ca mine.
‎Desigur.
‎Ai încetat să mă lovești.
‎Pentru că mi-ai legat ‎picioarele, imbecilule!
‎Oricare ar fi motivul...
‎important e că ești mai receptivă.
‎Ți-ai vopsit unghiile de la picioare.
‎Îmi place.
‎L-ai ajutat Gandía să scape?
‎Da, domnule.
‎Ești conștient că aproape i-a ucis ‎pe Nairobi și Helsinki?
‎Victime colaterale.
‎- Victime colaterale? Ticălosule! ‎- Ușurel.
‎De ce ai făcut-o, Palermo?
‎Tokyo a dat o lovitură de stat, dle.
‎M-am simțit obligat moral
‎să salvez planul.
‎Sunt loial planului. ‎A trebuit să restaurez ordinea,
‎pentru că nu m-ați eliberat din funcție.
‎Am făcut-o de facto.
‎Și n-are legătură ‎cu eliberarea lui Gandía.
‎Sigur că are.
‎A trebuit să creez haos. ‎Era clar că o va ținti pe ea.
‎Ar fi putut s-o ucidă.
‎- Repet, a dat o lovitură de stat. ‎- Minciuni!
‎Urma să fugă ca un șobolan! ‎Și avea la el secretele de stat.
‎Puștiul se înșală.
‎Te-am oprit la ușă, cu servieta.
‎Voiai să negociezi, ticălosule!
‎Da? Cu documentele pe care le-am furat? ‎Servieta e acolo.
‎- Uită-te înăuntru! ‎- Denver, deschide servieta.
‎Ce conține?
‎Brioșe.
‎Nu contează ce e în servietă.
‎Ai trădat grupul.
‎I-ai pus pe toți în pericol.
‎Din cauza ta, ‎Gandia mi-a capturat comandanta.
‎Ascultă-mă! Îți voi da o ocazie ‎să te revanșezi.
‎Dar nu voi uita ce-ai făcut.
‎Desigur, nu vei fi la conducere.
‎Deci mă întorc în hol cu ostaticii? ‎Ce să fac?
‎În primul rând, să taci!
‎Și nu, nu te întorci acolo.
‎Eliberați-l.
‎Cu un ucigaș liber, nu putem fi divizați. ‎La final...
‎atunci îi vom decide sentința.
‎Acum ascultați cu atenție.
‎Cu un lup singuratic și liber,
‎cel mai vulnerabil loc e holul. ‎Trebuie să-l evacuăm.
‎Palermo, Stockholm, Helsinki, ‎adunați ostaticii în bibliotecă.
‎Vrea să vă omoare, nu să scape. ‎Ușa nu contează.
‎Nu vă purtați măștile!
‎Ar putea face la fel, ‎să se amestece printre voi.
‎Bogotá, care e situația în turnătorie?
‎Au oprit cuptoarele. Sunt speriați.
‎Du-o pe Nairobi în bibliotecă și coboară. ‎Turnătoria nu poate fi inactivă.
‎Denver.
‎- Da. ‎- Vreau să intri în acțiune.
‎Începe vânătoarea.
‎Veți fi mai expuși ca oricând. ‎Echipați-vă bine!
‎Caschete, muniție, încărcătoare. ‎Tot necesarul.
‎Verificați tot etajul întâi. ‎Sigilați toate camerele.
‎Și celelalte etaje?
‎Se ocupă Helsinki și Stockholm ‎după ce ostaticii vor fi în bibliotecă.
‎Știți ce aveți de făcut?
‎- Da, domnule! ‎- Da.
‎Încă ceva.
‎Mult noroc!
‎Fiți foarte precauți!
‎Să mergem!
‎- Cum te simți, micuțo? ‎- Sunt bine.
‎Am o infirmieră bună.
‎Îl placi pe tip, așa-i?
‎Poate.
‎Rezistă.
‎Și tu.
‎Femeia aia e așa de beată, Helsinki!
‎Știi ce mi-a spus? ‎„Ce bărbat pe cinste ți-ai găsit!”
‎Se referă la tine. ‎Toți cred că suntem soț și soție.
‎E mai bine așa. Așa nu ne observă nimeni.
‎Nu e mai bine. ‎Niciunul nu vom avea parte de sex.
‎Dă-l încolo de sex, Nairobi! Noroc!
‎O zi sau două, hai, dar în ritmul ăsta, ‎vom redeveni virgini.
‎Adevărul e că noi doi formăm ‎un cuplu excelent.
‎Noi doi?
‎Suntem o familie. Asta e clar.
‎Pentru totdeauna.
‎Tocmai de aceea.
‎Am trecut prin mai multe cu tine ‎decât cu oricine.
‎Asta, Helsi…
‎e o poveste de dragoste.
‎Una dintre poveștile acelea frumoase.
‎Nu. Într-o zi, ‎va apărea cineva în viața ta,
‎și vei cunoaște dragostea.
‎Dar nu e asta.
‎Trebuie să fii liberă și curajoasă.
‎Pentru că, crede-mă, ai nevoie ‎de mai mult curaj pentru dragoste...
‎decât pentru război.
‎Iar tu…
‎ești curajoasă.
‎Pune-ți asta!
‎Mergem la turnătorie.
‎Vom merge la bibliotecă.
‎Astea sunt ordinele.
‎Bogotá.
‎Nu te juca cu mine!
‎Sunt speriați, nu?
‎Nu-i vor ține piept lui Gandía ‎nici cinci minute.
‎Trebuie să le vorbesc.
‎Când ai mâncat ultima oară?
‎Acum două zile.
‎- Poate trei. ‎- Când ai dormit ultima oară?
‎De când am venit, am dormit de două ori ‎câte două ore. Altceva?
‎Înainte să mănânci, îți voi curăța rana.
‎Nu te mișca.
‎Ți s-a lipit părul de ea.
‎Te-am lovit tare, nu?
‎- Biblioteca e goală. ‎- Recepționat!
‎Toată lumea în picioare ‎și pe patru rânduri!
‎Dragi ostatici…
‎m-am întors.
‎Cum știți, e un lup în libertate, ‎iar voi sunteți mieii.
‎Așa că vă ducem în staul.
‎Veți fi escortați de colegii mei păstori:
‎Helsinki și Stockholm.
‎Haideți, repede!
‎Toată lumea, sus! Haideți!
‎Rămâneți cu mine.
‎Sunteți cel mai bun scut ‎împotriva lui Gandía.
‎Așa! Repede.
‎Poftim! Ăsta face minuni.
‎Nu e prea puternic, nu?
‎Tu ești Amanda, nu?
‎- Da. ‎- Ești bine?
‎Da.
‎Ești sigură?
‎Ei bine…
‎sunt ușor amețită.
‎Cred că e ‎de la pastilele de la domnul Román.
‎Bună, cum ești?
‎Sunt bine.
‎Eu sunt Arturo.
‎Arturo Román.
‎Păreai încordată înainte,
‎când insistai să mergi la baie ‎și m-am îngrijorat.
‎E din cauza nervilor. E greu să fii aici.
‎Cu acești teroriști, ar fi greu oriunde.
‎Ți-o spun din experiență.
‎Am fost puțin stresată. Sunt bine. Mersi.
‎Aici ne avem doar unul pe altul ‎și trebuie să fim uniți.
‎Crede-mă.
‎Bine.
‎Dacă te vei simți iar stresată,
‎am ceva care te-ar putea ajuta.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Ce anume?
‎Privilegiile de veteran.
‎Ăștia sunt toți.
‎V-am adus în bibliotecă, ‎pentru că, după cum spune zicala:
‎cunoștințele nu ocupă spațiu.
‎În acest caz, v-ar putea salva viețile.
‎De exemplu, ‎În‎ ‎căutarea timpului pierdut, ‎de Marcel Proust.
‎Minunat. Frumos roman.
‎Sunt sigur că acela care-l găsește
‎și îl strânge la piept,
‎va putea devia gloanțele de la un M16.
‎E o glumă. Relaxați-vă.
‎Vom sta aici mult timp.
‎Astea sunt regulile. Prima...
‎Bogotá, Nairobi, unde sunteți?
‎CU CINCI MINUTE MAI DEVREME
‎Nu mișca!
‎V-ați prostit cu toții? Lăsați armele.
‎Vă e frică?
‎E un nebun înarmat până în dinți ‎în libertate.
‎Și mie mi-e frică.
‎- Bogotá, ți-e frică? ‎- La fel ca tuturor.
‎Și lui Palermo, Helsinki și Stockholm ‎le e frică.
‎Dar duc ostaticii în bibliotecă.
‎Denver și Rio sunt îngroziți de numai.
‎Fiindcă îl caută pe Gandía.
‎Iar Gandía…
‎El e cel mai speriat, dar nu se va opri ‎până nu ne omoară pe toți.
‎Nu mă deranjează.
‎„Nu mă deranjează.”
‎Toată lumea își face treaba.
‎Și, iată-vă, faceți pe voi de frică.
‎Ascunși într-un șanț.
‎- N-am venit să împușcăm oameni. ‎- Știu, dragule.
‎Dar n-ai de ales.
‎E locul cel mai ușor de apărat.
‎Aia e singura intrare,
‎iar de aici, ‎oricare dintre noi îl putem ciurui.
‎Dar ce vezi când vii aici?
‎Te întâmpină escadronul de lași.
‎Nu vă recunosc.
‎Sunteți muncitori.
‎Sunteți sudori.
‎Cei mai duri ‎pe care i-am cunoscut vreodată.
‎Băieții mei de aur.
‎Nu sunteți lași.
‎Știți ce altceva e înfricoșător?
‎Să mergem singure acasă noaptea.
‎Dar noi, femeile, continuăm să facem asta.
‎Luați frica de mână ‎și continuați să trăiți!
‎Pentru că trebuie să trăiți, domnilor!
‎Să trăiți până la capăt!
‎Fir-ar! Credeți-mă.
‎M-ați înviat doar ca să vă cicălesc.
‎Ce?
‎Nu mă îmbrățișați?
‎- Cum te simți? ‎- Nu știu.
‎Sunt plină de medicamente.
‎Nu aud muzică, Bogotá.
‎- Acum lucrăm nefericiți? ‎- La naiba, pune muzica!
‎Suntem latino sau nemți?
‎Frumoasă motocicletă! E Harley?
‎Nu începe să râzi de mine!
‎- Bogotá, câte tone am topit? ‎- Patruzeci și trei și jumătate.
‎Trebuie să creștem viteza. ‎Vreau cuptoarele pornite.
‎Și ture de două ore ‎pentru a recupera lingourile rămase.
‎Adu-mi o mostră de aur topit.
‎Să vedem!
‎Măriți presiunea gazului ‎cu doi kilopascali!
‎Diametrul e cam mare.
‎Vreau să vă văd lucrând ca întotdeauna...
‎cu ritm, cu bucurie.
‎Ce e cu tine?
‎Cum adică?
‎Nimic.
‎Va trebui să-ți zic iar faza cu prăjina.
‎Măcar când am spus-o...
‎ai flirtat cu mine.
‎Dar acum...
‎e de parcă aș avea tifos.
‎Nu vreau să profit. Ești bolnavă.
‎Da.
‎Bine.
‎Vom aștepta până voi fi mai bine,
‎până ieșim de aici, îl găsim pe tata,
‎îi ceri mâna mea...
‎Dacă ți s-a stins pasiunea, să-mi spui.
‎Ce sărut mai e și ăsta?
‎Ajută-mă să mă ridic.
‎Mai bine aici.
‎Da.
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎- Tu? ‎- Da.
‎- Bogotá, Nairobi, unde sunteți? ‎- ‎În liftul de marfă. Suntem bine.
‎Unde sunt Denver și Rio?
‎CU CINCI MINUTE MAI DEVREME
‎- Biblioteca e goală. ‎- Recepționat.
‎- Apropo de ce ai spus despre Maserati... ‎- Ce e?
‎Aș vrea să spun ceva.
‎Acum? Ce vrei?
‎O fi Tokyo un Maserati, ‎dar tu ești atârnat de spatele ei.
‎Ca o conservă de mașina însurățeilor.
‎Da.
‎Rio!
‎Biroul.
‎Du-te!
‎Îți place ea?
‎- Despre ce vorbești? ‎- Despre Maserati.
‎Dacă vrei s-o scoți la drum, e a ta.
‎Tu auzi ce prostii îți ies pe gură?
‎În primul rând, ‎ea simte, gândește și ia decizii.
‎Și e foarte afectată de despărțire.
‎Uite! Îți spun ceva. ‎Respecți iubita unui prieten.
‎- Fosta iubită. ‎- Același lucru.
‎Fostă sau nu, iubita unui prieten ‎e ca un oraș radioactiv.
‎Chiar și după 20.000 de ani, ‎rămâne un teren contaminat.
‎E inaccesibil, ‎chiar și cu permisiunea fostului.
‎- E o prostie. ‎- Nu, e etică.
‎E cea mai sacră etică.
‎Ce făceai pe canapea cu Stockholm?
‎Vorbeam.
‎Desculț? Haide, omule!
‎Da, desculț. Ce contează?
‎Contează, Rio.
‎Nu mă descalț când vorbesc cu Lisabona ‎pe canapea.
‎Ar fi foarte ciudat. ‎M-aș simți incomod. Știi de ce?
‎Fiindcă e teritoriul Profesorului.
‎Uite-l pe iubitul tău. ‎Vrei să-i transmiți ceva?
‎Rio! Rio îl cheamă, nu?
‎Rio! Denver!
‎Ajutați-mă, vă rog!
‎Sunt prinsă aici! Prieteni din bandă!
‎Ajutor!
‎Ăsta e efectul ‎a 70 de centimetri de beton armat.
‎E ca și cum ai striga ‎într-un submarin pe fundul mării.
‎A treia carte:
‎vărsare de sânge.
‎Ies puțin.
‎Îi ziceam că sufăr ‎de șoc posttraumatic, dobitocule!
‎Nu-ți furam iubita.
‎Discuțiile cu ea mă liniștesc.
‎- Te liniștesc discuțiile cu Stockholm? ‎- Da.
‎E deșteaptă, e drăguță și ascultă.
‎Te simte. Poți să-i spui orice.
‎Și mie îmi poți spune orice, dar nu vrei.
‎N-am putut să dorm naibii.
‎Cum închideam ochii, aveam coșmaruri, ‎anxietate, palpitații, atacuri de panică.
‎Am putut să adorm ‎doar știind că se afla lângă mine.
‎Înțelegi ce vreau să spun?
‎Te culci cu ea și mi-o spui în față.
‎Nu m-am culcat cu ea, Denver.
‎Doar îmi ținea companie.
‎Fir-ar, îmi ești prieten sau nu?
‎Firește că-ți sunt.
‎Nu mi se pare.
‎Doamne Dumnezeule!
‎Casca ta! Vesta ta! ‎Trebuie să punem presiune pe ea!
‎Denver, ține-te bine!
‎- Bogotá, Nairobi, unde sunteți? ‎- În liftul de marfă.
‎Suntem bine. Unde sunt Denver și Rio?
‎Denver, Rio!
‎- Denver, Rio! ‎- Merg afară.
‎Nu, tu rămâi cu ostaticii.
‎Haide, Helsinki!
‎Ai grijă! Nenorocitul e pe aici.
‎Bogotá, a fost în liftul de la etajul unu.
‎Recepționat.
‎E posibil să fie în apropiere. ‎Vom rămâne aici.
‎Hai, Osânză!
‎Ușurel, suntem aici!
‎- Ridică-te! ‎- Denver!
‎Ești bine?
‎Jos!
‎Nenorocitul!
‎Suntem copleșiți!
‎Primul etaj, la lift, întăriri, acum!
‎Du-te!
‎A treia oară e cu noroc, corcitură.
‎Subtitrarea: Oana-Meda Pop